Розрахунок технологічної собівартості
Для визначення технологічної собівартості проводиться розрахунок окремих елементів витрат.
Вартість матеріалу виробу визначається за формулою
Cм = Q · Цм – q · Ц0, (3)
де Q – норма витрати матеріалу (маса заготовки), кг;
Цм – ціна матеріалу (заготовки), грн (береться з періодичних видань для сталі або чавуну);
q – вага реалізованих відходів, кг;
Ц0 – ціна відходів, грн (береться 10 % від ціни матеріалу).
Основна і додаткова зарплати виробничого робітника з відрахуваннями на соціальне страхування й в інші фонди (за виконувану операцію) визначається за формулою
, (4)
де – годинна тарифна ставка відповідного розряду, грн;
– коефіцієнт, що враховує додаткову зарплату (береться
=1,3–1,5);
– коефіцієнт, що враховує нарахування на заробітну плату (береться
=1,375);
– штучний час на операцію, хв;
– коефіцієнт, що враховує багатоверстатне обслуговування (береться
= 1);
n – кількість одиниць устаткування на даній операції, шт.
Амортизаційні відрахування з устаткування, віднесені на дану операцію, визначаємо за формулою
, (5)
де – вартість одиниці устаткування, грн;
– коефіцієнт, що враховує витрати на транспортування і монтаж устаткування (
=1,1–1,15);
– норма амортизаційних відрахувань (15 %);
– кількість одиниць устаткування на даній операції, шт.;
– річна програма деталей, шт.
Витрати на ремонт устаткування беремо збільшено пропорційно величині амортизаційних відрахувань за формулою
Р = · К, (6)
де К – коефіцієнт, що встановлює залежність величини витрат на ремонт від величини амортизаційних відрахувань (беремо 160 – 200 %).
Витрати на силову електроенергію за даною операцією
, (7)
де – коефіцієнт, що враховує використання встановленої потужності, затрачуваної при холостій роботі устаткування (беремо
= 0,25);
– сумарна встановлена потужність електродвигунів одиниці устаткування, кВт;
– машинний час, хв;
– коефіцієнт використання встановленої потужності устаткування в процесі різання (беремо
= 0,5 – 0,8 );
– вартість одного кВт·год електроенергії, грн.
Витрати на різальний інструмент ( ), що належить до операції, розраховуються за формулою
, (8)
де – вартість інструмента, грн;
– вартість переточування, грн,
,
де – час переточування, хв;
– годинна ставка заточувальника, грн;
– коефіцієнт, що враховує випадковий збиток:
Інструменти | ![]() |
Різці | 1,10 – 1,05 |
Свердла | 1,20 – 1,10 |
Фрези | 1,10 – 1,05 |
– стійкість інструменту між двома переточуваннями, хв;
– число переточувань до повного зношення (додаванням одиниці враховується час роботи інструменту до першого переточування);
– кількість інструментів.
Витрати на допоміжні матеріали , віднесені на операцію, визначаємо збільшено за формулою
, (9)
де – річні витрати на допоміжні матеріали, беремо такими, що дорівнюють 210 грн у рік на одиницю устаткування;
– кількість одиниць устаткування, шт.
Витрати на зміст виробничої площі , віднесені на операцію, визначаємо за формулою
, (10)
де – площа, безпосередньо займана одиницею устаткування, м2;
– коефіцієнт, що враховує додаткову площу під проходи та проїзди;
![]() | Площа під верстат, м2 |
4,0 | до 3 |
3,5 | 3 – 6 |
3,0 | 6 – 12 |
2,5 | 12 – 20 |
2,0 | 20 – 60 |
1,5 | понад 60 |
– кількість одиниць устаткування;
– річна норма витрат з утримання 1 м2 виробничої площі, грн (береться від 20 до 80 грн).
Результати розрахунків елементів витрат технологічної собівартості заносять у таблицю й підсумовують за варіантами.
Таблиця Д.1 – Технологічна собівартість одиниці виробу
Найменування елементів витрат | Базовий варіант | Новий варіант |
Всього |