Найменування суду, до якого подасться заява про перегляд; 18 страница
2. Генеральна прокуратура України розглядає і вирішує питання про
створення спільних слідчих груп за запитом слідчого органу досудового
розслідування України, прокурора України та компетентних органів іно
земних держав.
3. Члени спільної слідчої групи безпосередньо взаємодіють між собою,
узгоджують основні напрями досудового розслідування, проведення про
цесуальних дій, обмінюються отриманою інформацією. Координацію їх ді
яльності здійснює ініціатор створення спільної слідчої групи або один з її
членів.
4. Слідчі (розшукові) та інші процесуальні дії виконуються членами
спільної слідчої групи тієї держави, на території якої вони проводяться.
1. Коментована стаття дозволяє створювати міждержавні слідчі групи за умов, якщо: а) є необхідність проведення досудового розслідування обставин кримінальних правопорушень, вчинених на територіях кількох держав; б) кримінальним правопорушенням порушуються інтереси кількох держав.
1116_______________________________________________________________
2 Ініціатива щодо створення спільних слідчих груп може надходити від: а) слідчого Органу досудового розслідування України; б) прокурора України; в) компетентного органу іноземної держави. Єдиним органом, уповноваженим розглядати і вирішувати питання щодо доцільності створення спільних слідчих груп, є Генеральнапрокуратура України.
3. Водночас, після створення таких груп взаємодія їх членів є безпосеред
ньою. Обов'язок щодо координації діяльності може покладатися на ініціатора
створення спільної слідчої групи або одного з її членів.
4. Статтею встановлено, що слідчі (розшукові) та інші процесуальні дії
виконуються членами спільної слідчої групи тієї держави, на території якої
вони проводяться, тому роль представників іноземної держави у слідчій групі
має дорадчий характер та виявлення ініціативи. Закон не наділяє представників
іноземної держави у слідчій групі повноваженнями на вчинення слідчих (роз-
шукових) та інших процесуальних дій.
Стаття 572. Оскарження рішення, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб, відшкодування завданої шкоди та витрати, пов'язані з наданням міжнародної правової допомоги на території України
1. Особи, які вважають, що рішеннями, діями або бездіяльністю ор
ганів державної влади України, їх посадових чи службових осіб, вчинених
у зв'язку з виконанням запиту про міжнародну правову допомогу, завдано
шкоди їхнім правам, свободам чи інтересам, мають право оскаржити рі
шення, дії та бездіяльність до суду.
2. Якщо неправомірними діями чи бездіяльністю органів державної
влади України, їх посадових чи службових осіб, а також присутніх при ви
конанні запиту представників запитуючої сторони завдана шкода фізич
ним або юридичним особам, то ці особи мають право вимагати її відшко
дування за рахунок держави.
3. Оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади
України, їх посадових чи службових осіб та відшкодування завданої шкоди
здійснюється у порядку, передбаченому законами України.
4. Витрати, пов'язані з наданням міжнародної правової допомоги на
території України, здійснюються за рахунок коштів, передбачених у дер
жавному бюджеті на утримання органів досудового розслідування, про
куратури,суду та інших установ України, на які покладається виконання
запитів про надання міжнародної правової допомоги на території України.
5. Якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на
обов'язковість яких надана Верховною Радою України, за рахунок компе
тентного органу іноземної держави відшкодовуються витрати, пов'язані з
виконанням запиту про міжнародну правову допомогу, на:
1) виклик на територію іноземної держави учасників кримінального провадження, свідків та експертів, у тому числі в разі тимчасової передачі осіб;
__________________________________________ 1117
![]() | |||
![]() | |||
кення. |
Проведення експертиз;
3) забезпечення безпеки учасників кримінального пров
1.Стаття прямо встановлює право особи на оскарження рішень, дій та
бездіяльності до суду, якщо органами державної влади України, їх посадовими
чи службовими особами у зв'язку з виконанням запиту про міжнародну право
ву допомогу завдано шкоди їхнім правам, свободам чи інтересам. Коментова
на стаття гарантує відшкодування шкоди за рахунок держави, яка заподіяна як
неправомірними діями чи бездіяльністю органів державної влади України, їх
посадових чи службових осіб, так і неправомірними діями представників запи
туючої сторони. Таке положення має важливе значення, оскільки унеможлив
лює двоякість позиції щодо відповідальності представників іноземної держави.
2. Фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування, якщо шкода
правам, свободам чи інтересам заподіяна: а) у зв'язку з виконанням запиту про
міжнародну правову допомогу; б) неправомірними діями; в) діями, які вчинені
органами державної влади України, їх посадовими чи службовими особами або
представниками запитуючої сторони.
3. Незалежно від розміру витрати, понесені у зв'язку з виконанням запиту
про міжнародну правову допомогу, фінансуються за рахунок коштів Держав
ного бюджету України, а тому за загальним правилом запитуюча сторона не
несе фінансових витрат на виконання запиту про міжнародну правову допомо
гу, яка нею ініційована. Винятки становлять виключно витрати на: а) виклик на
територію іноземної держави учасників кримінального провадження, свідків
та експертів, у тому числі в разі тимчасової передачі осіб; б) проведення екс
пертиз; в) забезпечення безпеки учасників кримінального провадження, якщо
конкретним міжнародним договором між Україною та запитуючою стороною
не встановлено інше.
\ Глава 44.
Видача осіб, які вчинили кримінальне правопорушення (екстрадиція)
Ст а т т я 573. Направлення запиту про видачу особи (екстрадицію)
1. Запит про видачу особи (екстрадицію) направляється за умови,
якшо за законом України хоча б за один із злочинів, у зв'язку з якими за
питується видача, передбачено покарання у виді позбавлення волі на мак
симальний строк не менше одного року або особу засуджено до покарання
у виді позбавлення волі і невідбутий строк становить не менше чотирьох
місяців.
2. Запит компетентного органу іноземної держави про видачу особи
може розглядатися лише у разі дотримання вимог, передбачених частиною
першою цієї статті.
Л. Запити про тимчасову видачу і транзитне перевезення особи направляються та розглядаються у такому самому порядку, як і запити про видачу особи (екстрадицію). При розгляді запитів компетентних органів іноземних держав про транзитне перевезення екстрадиційній перевірці підлягають лише обставини, передбачені частинами першою і другою статті 589 цього Кодексу.
4. Центральний орган України має право відмовити в направленні запиту до іноземної держави, якшо існують передбачені цим Кодексом або міжнародним договором України обставини, які можуть перешкоджати видачі. Він також має право відмовити компетентному органу України у зверненні до іноземної держави, якщо видача буде явно невиправданою з огляду на співвідношення тяжкості вчиненого особою кримінального правопорушення та ймовірних витрат, необхідних для екстрадиції.
1. Екстрадиція (від лат. ех - із, traditio - передача) є однією з процесуальних форм міжнародного співробітництва у- кримінальному судочинстві. Екстрадиція - видача однією державою (запитуваною стороною) іншій державі (запитуючій стороні) особи, яка переслідується компетентними органами запитуючої сторони за вчинення правопорушення або розшукується зазначеними органами для притягнення до кримінальної відповідальності або виконання вироку. Екстрадиція включає (1) офіційний запит про видачу особи, (2) її встановлення на території однієї держави, (3) перевірку обставин, що можуть перешкоджати видачі (екстрадиційна перевірка), а також (4) прийняття рішення за запитом та (5) фактичну передачу такої особи іншій державі, компетентні органи якої звернулися із запитом про видачу.
Метою екстрадиції є забезпечення перебування особи, яка притягається До кримінальної відповідальності або яка є засудженою, на території держави, Що здійснює кримінальне переслідування. Залежно від мети видачі виокремлюється видача з метою притягнення до кримінальної відповідальністю та видача з метою забезпечення виконання покарання.
__________________________________________ 1119
![]() |
2. Згідно з ч. 2 ст. 25 Конституції України громадянин України не може
бути вигнаний за межі України або виданий іншій державі. Це ж стосується і
осіб без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах і таким
чином користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі
самі обов'язки, як і громадяни України (ч. 1 ст. 26 Конституції України).
Частина 1 ст. 10 КК України забороняє видавати громадян України та осіб без громадянства, що постійно проживають в Україні, іноземним державам для притягнення до кримінальної відповідальності та віддання до суду за вчинені ними злочини поза межами України.
3. Основними міжнародними договорами, на основі яких здійснюється
екстрадиція, є: Європейська конвенція про видачу правопорушників 1957 р. та
додаткові протоколи до неї 1975, 1978 pp.; Конвенція про правову допомогу і
правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, ухвалена
державами - членами Співдружності Незалежних держав у м. Мінську 1993 р.
та Додатковий протокол до неї 1997 р. Крім того, Україна є учасником двосто
ронніх договорів, що містять положення про екстрадицію. Закон України «Про
міжнародні договори України» від 29 червня 2004 р. встановлює принцип прі
оритету і прямої дії норм міжнародного права. Відповідно до ч. 2 ст. 17 цього
Закону, якщо міжнародним договором України, укладення якого відбулося у
формі закону, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені законодав
ством України, то застосовуються правила міжнародного договору України.
Питання організації екстрадиції на території України врегульовані під-законними нормативно-правовими актами, зокрема, Інструкцією про порядок розгляду в органах прокуратури України запитів про видачу правопорушників, затверджену наказом Генерального прокурора України від 23 травня 2007 р. № 8гн-1, вказівкою Генерального прокурора України № 61 від 17 червня 2010 р. щодо формування єдиної практики застосування екстрадиційно-го законодавства, а також Інструкцією про порядок виконання європейських конвенцій з питань кримінального судочинства, затвердженою наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, СБ України, МВС України, Верховного Суду України, Державної податкової адміністрації України, Державної пенітенціарної служби України 29 червня 1999 р. №34/5/22/103/512/326/73.
4. Відповідно до вимог ст. 573 КПК запит про видачу особи (екстради
цію) направляється за умови, якщо за законом України хоча б за один із зло
чинів, у зв'язку з якими запитується видача, передбачено покарання у вигляді
позбавлення волі на максимальний строк не менше одного року або особу за
суджено до покарання у вигляді позбавлення волі, і не відбутий строк стано
вить не менше чотирьох місяців. Аналогічні вимоги ставляться і до запиту
компетентного органу іноземної держави про видачу особи, яка перебуває на
території України.
Крім того, екстрадиція не здійснюється, якщо діяння, у зв'язку з яким видача особи запитується, не вважається правопорушенням за законодавством
запитуваної сторони або розглядається запитуваною стороною як політичне правопорушення. Таке ж правило застосовується, якщо запитувана сторона має достатньо підстав вважати, що запит про видачу правопорушника за вчинення звичайного кримінального порушення був зроблений з метою переслідування або покарання особи на підставі її раси, релігії, національної належності чи політичних переконань. Див. коментар до ст. 589 КПК.
5. Крім видачі (екстрадиції) особи, закон передбачає також тимчасову
видачу (ст. 64 Конвенції СНД 1993 р.) і транзитне перевезення особи, за
якими запит направляють та розглядають у тому самому порядку, як і запити
про видачу особи. Тимчасова видача особи - видача на певний строк осо
би, яка відбуває покарання на території однієї держави, іншій державі для
проведення процесуальних дій з її участю та притягнення до кримінальної
відповідальності з метою запобігання закінчення строків давності або втра
ти доказів у кримінальній справі (див. коментар до ст. 579 КПК). Транзитне
перевезення особи згідно зі ст. 21 Європейської конвенції про видачу право
порушників (1957 р.) - це перевезення через територію однієї з договірних
сторін, яке здійснюється на запит, що надсилається відповідними каналами,
якщо відповідне правопорушення не розглядається стороною, в якої запиту
ється дозвіл на транзитне перевезення, як правопорушення політичного або
суто військового характеру, що має відношення до ст.ст. З і 4 цієї Конвен
ції. Міжнародними договорами можуть застосовуватися особливі правила
транзитного перевезення особи залежно від виду транспорту (зокрема, по
вітряного).
Запит складається у письмовій формі і надсилається дипломатичними каналами. Інші шляхи передачі запитів можуть бути встановлені за прямою згодою між двома або кількома сторонами (ст. 12 Європейської конвенції).
6. Центральним органом України щодо видачі особи (екстрадиції) є Гене
ральна прокуратура України (щодо екстрадиції підозрюваних, обвинувачених
у кримінальних провадженнях під час досудового розслідування) та Міністер
ство юстиції України (щодо екстрадиції підсудних, засуджених у криміналь
них провадженнях під час судового провадження або виконання вироку) має
право відмовити в направленні запиту до іноземної держави, якщо існують
передбачені чинним кримінальним процесуальним законодавством або міжна
родним договором України обставини, які можуть перешкоджати видачі: осо
ба є громадянином України, закінчився строк давності тощо (див. коментар до
ст. 589 КПК).
Відмова компетентному органу України у зверненні до іноземної держави можлива і за умови економічної доцільності - якщо така видача буде явно невиправданою з огляду на співвідношення тяжкості вчиненого особою кримінального правопорушення та ймовірних витрат, необхідних для екстрадиції (наприклад, особа вчинила правопорушення, за яке може отримати невеличкий строк покарання, а витрати на її екстрадицію відчутно перевищують шкоду, заподіяну вчиненим нею правовопорушенням).
Стаття 574. Центральний орган України щодо видачі особи (екстрадиції")
1. Центральними органами України щодо видачі особи (екстрадиції),
якщо інше не передбачено міжнародним договором України,с відповідно
Генеральна прокуратура України та Міністерство юстиції України.
2. Генеральна прокуратура України г центральним органом України
щодо видачі (екстрадиції) підозрюваних, обвинувачених у кримінальних
провадженнях під час досудового розслідування.
3. Міністерство юстиції Українис центральним органом України
щодо видачі (екстрадиції) підсудних, засуджених у кримінальних прова
дженнях під час судового провадження або виконання вироку.
4. Центральні органи України щодо видачі особи (екстрадиції) відпо
відно до цього Кодексу:
1) звертаються до компетентних органів іноземних держав із запита
ми про видачу особи (екстрадицію), тимчасову видачу або транзитне пере
везення;
2) розглядають запити компетентних органів іноземних держав про
видачу особи (екстрадицію), тимчасову видачу або транзитне перевезення
та приймають рішення щодо них;
3) організовують проведення екстрадиційної перевірки;
4) організовують прийом-передачу осіб, щодо яких прийнято рішення
про видачу (екстрадицію), тимчасову видачу чи транзитне перевезення;
5) здійснюють інші повноваження, визначені цим розділом або між
народним договором про видачу особи (екстрадицію).
1.Обов'язки з організації та управління міжнародним співробітництвом у кримінальному судочинстві покладені на «центральні органи». В Україні такими органами щодо видачі особи (екстрадиції) є Генеральна прокуратура України, яка є центральним органом щодо видачі підозрюваних, обвинувачених у кримінальних провадженнях під час досудового розслідування (ст. 26 Закону України «Про прокуратуру») та Міністерство юстиції України, яке єцентральним органом щодо видачі підсудних, засуджених у кримінальних провадженнях під час судового провадження або виконання вироку.
Організаційно-правове забезпечення діяльності Генеральної прокуратури України та Міністерства юстиції України в екстрадиційному провадженні здійснюють міжнародно-правове управління Генеральної прокуратури України та управління міжнародного приватного права і міжнародної правової допомоги Департаменту міжнародного права та співробітництва Міністерства юстиції України. Відповідні рішення від імені центрального органу приймає його керівник або заступник, відповідальний за організацію міжнародного співробітництва.
2. Генеральна прокуратура України та Міністерство юстиції України: звертаються до компетентних органів іноземних держав із запитами про видачу
1122 ___________________________________
особи (екстрадицію), тимчасову видачу або транзитне перевезення; розглядають запити компетентних органів іноземних держав про видачу особи (екстрадицію), тимчасову видачу або транзитне перевезення та приймають рішення щодо них; організовують проведення екстрадиційної перевірки; організовують прийом-передачу осіб, щодо яких прийнято рішення про екстрадицію, тимчасову видачу чи транзитне перевезення, а також здійснюють інші повноваження, визначені главою 44 КПК або міжнародним договором про видачу особи (екстрадицію).
Стаття 575. Порядок підготовки документів та направлення запитів
1. Клопотання про видачу особи в Україну готус слідчий, прокурор,
який здійснює нагляд за додержанням законів під час проведення досу
дового розслідування, або суд, який розглядає справу чи яким ухвалено
вирок, з дотриманням вимог, передбачених цим Кодексом та відповідним
міжнародним договором України.
2. Клопотання складається у письмовій формі і повинно містити дані
про особу, видача якої вимагається, обставини і кваліфікацію вчиненого
нею злочину. До клопотання додаються такі документи:
1) засвідчена копія ухвали слідчого судді або суду про тримання особи
під вартою, якщо видача запитується для притягнення до кримінальної
відповідальності;
2) копія вироку з підтвердженням набуття ним законної сили, якщо
видача запитується для приведення вироку до виконання;
3) довідка про відомості, які вказують на вчинення кримінального
правопорушення особою, або довідка про докази, якими підтверджується
винуватість розшукуваної особи у його вчиненні;
4) положення статті закону України про кримінальну відповідаль
ність, за яким кваліфікується кримінальне правопорушення;
5) висновок компетентних органів України про громадянство особи,
видача якої запитується, складений згідноз вимогами закону про грома
дянство України;
6) довідка про частину невідбутого покарання, якщо йдеться про ви
дачу особи, яка вже відбула частину призначеного судом покарання;
7) інформація про перебіг строків давності;
8) інші відомості, передбачені міжнародним договором України, який
також чинний для іноземної держави, на території якої встановлено роз
шукувану особу.
3. Клопотання та передбачені частиною другою цієї статті документи
підписуються слідчим, прокурором або суддею, засвідчуються печаткою
відповідного органу та перекладаються мовою, передбаченою міжнарод
ним договором України.
4. Клопотання про видачу особи (екстрадицію) передаються до від
повідного центрального органу України через прокуратуру Автономної
_______________________________________ 1123
Республіки Крим, області, міст Ки<ва і Севастополя, та прирівняні до них прокуратури у десятиденний строк з дня затримання особи на території іноземної держави. У зазначений строк керівник відповідного органу до-судового розслідування у складі центрального апарату органу внутрішніх справ, органу безпеки, органу, що здійснюг контроль за додержанням податкового законодавства, органу Державного бюро розслідувань України безпосередньо передає Генеральній прокуратурі України клопотання про видачу особи (екстрадицію).
5. Центральний орган України за наявності підстав, передбачених міжнародним договором України, звертається до компетентного органу іноземної держави із запитом про видачу особи в Україну. Запит про видачу направляється керівником центрального органу України або уповноваженою ним особою протягом п'яти днів з дня отримання клопотання.
1.Коментована стаття передбачає два етапи підготовки документів у
зв'язку з запитуванням про видачу особи в Україну: підготовка документів про
видачу особи і підготовка та направлення запиту про видачу. На момент початку
зазначеної процедури стосовно особи, що підлягає видачі, вже вжиті тимчасові
заходи із забезпечення видачі - її затримання (див. коментар до ст. 582 КПК) та
тимчасовий арешт (див. коментар до ст. 583 КПК).
2. Клопотання про видачу особи в Україну готує слідчий, прокурор, який
здійснює нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслі
дування, або суд, який розглядає справу чи яким ухвалено вирок.
Приводом для підготовки документів про видачу особи в Україну є надходження офіційної інформації про те, що особа, видача якої запитується і стосовно якої оголошено розшук, знаходиться на території відповідної (запитуваній) держави. Це, зокрема, може бути повідомлення про затримання такої особи.
3. Клопотання складається у письмовій формі. Воно повинно бути скрі
плено гербовою печаткою органу, який розслідує справу, або суду, який роз
глядає справу або яким ухвалено вирок, і містити такі відомості: а) детальне
найменування органу, що розслідує (розглядає) справу, його адреса, засоби
зв'язку, дата складання та реєстраційний номер; б) найменування криміналь
ного провадження, його реєстраційний номер; в) прізвище, ім'я та по батькові
особи, видача якої вимагається, відомості про її громадянство, повна дата і міс
це її народження, проживання, реєстрації або місцеперебування за кордоном та
інші відомості; г) опис подій, які є предметом розслідування, їх кваліфікація
за Кримінальним кодексом України, вид і міра покарання, що встановлена за
коном за вчинення відповідних діянь (на вимогу запитуючої сторони може бути
вказано, що розслідування, яке проводиться, не переслідує політичної мети);
ґ) відомості про міжнародний договір України, на підставі якого запитується
видача особи в Україну.
До клопотання додаються такі документи: 1) засвідчена копія ухвали слідчого судді або суду про тримання особи під вартою, якщо видача запитується
1124 _______________________________
для притягнення до кримінальної відповідальності; 2) копія вироку з підтвердженням набуття ним законної сили, якщо видача запитується для приведення вироку до виконання; 3) довідка про відомості, які вказують на вчинення кримінального правопорушення особою, або довідка про докази, якими підтверджується винуватість розшукуваної особи у його вчиненні; 4) положення статті закону України (КК України) про кримінальну відповідальність, за яким кваліфікується кримінальне правопорушення; 5) висновок компетентних органів України про громадянство особи, видача якої запитується, складений згідно з вимогами закону про громадянство України; 6) довідка про частину невідбу-того покарання, якщо йдеться про видачу особи, яка вже відбула частину призначеного судом покарання; 7) інформація про перебіг строків давності; 8) інші відомості, передбачені міжнародним договором України, який також чинний для іноземної держави, на території якої встановлено розшукувану особу.
4. Структура клопотання передбачає: вступну частину, де викладаються
дані про запитуючу установу та про назву кримінального провадження; описо
ву частину, де міститься опис фактичних обставин правопорушення, його ква
ліфікацію та відомості про особу, видача якої запитується; та прохальну части
ну, де викладається клопотання про видачу. Також надається перелік додатків.
Документи про видачу повинні бути перекладені на мову, яка передбачена міжнародним договором України. Це, як правило, є державна мова запитуваної сторони. Для багатосторонніх міжнародних договорів про екстрадицію можуть встановлюватися додаткові мови (наприклад, відповідно до Європейської конвенції про видачу порушників 1957 р. - одна з офіційних мов Ради Європи, якщо інше не передбачено запитуваною державою, або за Конвенцією СНД 1993 р. - російська мова).
5. Коментована стаття передбачає, що підготовлене за вказаною формою
клопотання про видачу особи у 10-денний термін після затримання особи на
території іноземній держави передається до Генеральної прокуратури або Мі
ністерства юстиції України через прокуратуру Автономної Республіки Крим,
області, міста Києва і Севастополя та прирівняної до них прокуратури. У за
значений строк керівник відповідного органу досудового розслідування у скла
ді МВС України, СБ України, органу, що здійснює контроль за додержанням
податкового законодавства або органу Державного бюро розслідувань України
безпосередньо передає до Генеральної прокуратури України клопотання про
видачу особи.
6. При надходженні запиту до Генеральної прокуратури або Міністерства
юстиції України там вивчаються документи з точки зору їх відповідності ви
могам міжнародних договорів України та іншим нормативним актам із цих
питань і за результатами вивчення складається мотивований висновок щодо
обгрунтованості запиту про видачу, який обов'язково повинен містити інфор
мацію щодо: громадянства особи; екстрадиційності злочину за чинним зако
нодавством України; наявності строків давності притягнення до кримінальної
відповідальності та відповідності оформлення запиту вимогам міжнародного
■--------- ___________________________________________________ 1125
договору (п. 2.2 Інструкції про порядок розгляду в органах прокуратури України запитів про видачу правопорушників, затвердженої наказом Генерального прокурора України від 23 травня 2007 p.).
У разі належної підготовки запиту готується відповідне звернення до центрального органу іноземної держави, яке підписується заступником Генерального прокурора України та надсилається за кордон згідно з порядком, встановленим двосторонніми або багатосторонніми договорами, учасницею яких t Україна (дипломатична пошта). Такий запит направляється протягом п'яти днів з дня отримання клопотання.
Стаття 576. Межі кримінальної відповідальності виданої особи