Поняття про місцеву анестезію
Місцева анестезія - це локальна втрата чутливості тканин, яка створюється штучно за допомогою хімічних, фізичних або механічних факторів з метою знеболювання оперативних втручань або хірургічних маніпуляцій,
що проводяться при повному збереженні свідомості пацієнта. Основними перевагами місцевої анестезії є її відносна безпека і доступність застосування. Розрізняють такі види місцевої анестезії:
1) поверхневу (термінальну) анестезію, яка може бути здійснена змащуванням слизових оболонок, зрошенням їх, охолодженням, інфільтрацією розчином анестетика за методом "повзучого інфільтрату", футлярна анестезія за Вишневським;
2) провідникову (регіонарну) анестезію, при якій знеболювання здійснюється за рахунок блокади нервів. Варіантами провідникової анестезії є: блокада нервових стовбурів, сплетень; внутрішньосудинне або внутрішньокісткове введення анестетика, новокаїнові блокади, а також введення анестетика в спинномозковий канал або перидуральний простір.
При проведенні місцевої анестезії виділяють чотири періоди: а) введення знеболювальної речовини; б) дія її на рецептори і нервові стовбури; в) повна анестезія, яка триває 1-1,5 год, причому цей період можливо подовжити повторним введенням знеболювальної речовини; г) відновлення чутливості.
Місцевознеболювальні речовини. На сьогодні синтезовано більше 100 засобів, які мають місцевознеболювальну дію. Серед них найбільше використовують:
1. Новокаїн (Иоюосаіпит) — засіб, який має незначну токсичність і
виражену знеболювальну дію; 0,25-0,5 % розчин використовують для
інфільтраційної анестезії та новокаїнових блокад (150-500 мл); 1-2 % - для
провідникової (регіонарної) анестезії; 2 % розчин - для перидуральної анес
тезії (20-25 мл); 5 % розчин - для спинномозкової анестезії (2-3 мл); 10-
20 % розчин - для поверхневої (термінальної) анестезії зрошенням, змащу
ванням (10 мл).
Вища одноразова доза новокаїну в перерахунку на суху речовину становить 0,75 г (150 мл 0,5 % розчину). В подальшому на протязі кожної години - не більше 25 год - 2 гр при використанні 0,5% розчину (400 мл).
В окремих випадках у хворих виникає підвищена чутливість до новокаїну у вигляді запаморочення, загальної слабкості, інколи втрати свідомості, зниження артеріального тиску.
2. Лідокаїн (Ьійосаіпит) — ефективніший засіб, ніж новокаїн, діє швидше
і довше. Для інфільтраційної анестезії використовують 0,25-0,5% розчи
ну. При використанні біфльш 400 мл, стосують тільки 0,25% розчин. За
гальна кількість 0,25% розчину не повинна перевищити 1000 мл, а 0,5%
розчину - 500 мл. 1-2 % розчин використовують для провідникової (регіо
нарної) анестезії; 2 % розчин - для перидуральної анестезії (до 20 мл ); 5 %
розчин - для поверхневої анестезії зрошенням, змазуванням (до 20 мл).
Препарат протипоказаний при вираженій серцево-судинній недостатності,
атріовентрикулярній блокаді, порушеннях функції нирок і печінки.
3. Тримекаїн (Тгітесаіп) — викликає глибоке, тривале знеболювання. Для інфільтраційної поверхневої анестезії використовують 0,25 % розчин -до 800 мл або 0,5 % розчин - до 400 мл. Для провідникової анестезії використовують 1 % розчин до 100 мл або 2 % розчин до 20 мл; для перидураль-ної анестезії — 1-2 % розчин до 20-25 мл; для спинномозкової анестезії -5 % розчин (2-3 мл).
4. Дикаїн (Оісаіпит) — переважає за своєю активністю новокаїн. Для поверхневої анестезії використовують 0,25-0,5-3 % розчин; для перидуральної анестезії - до 3 мл 2 % розчину. Вища терапевтична доза дикаїну для дорослих - 0,09 г одноразово. Збільшення дози призводить до токсичних явищ.
Поверхнева (термінальна) анестезія.
Анестезію шляхом змащування або зрошення слизових оболонок найчастіше використовують в офтальмології, оториноларингології, урології і ендоскопічній практиці. Слизова оболонка носових ходів, порожнини рота, глотки, гортані, бронхів стає нечутливою через 4-8 хв після використання 10-20 % розчину новокаїну, 0,25-2 % розчину дикаїну. Однак цей метод анестезії не дозволяє точно дозувати кількість препарату, що потрапляє в організм, тому можливі отруєння.
Анестезію шляхом охолодження використовують для зняття болю при забоях м'яких тканин, спортивних травм. Здійснюється за допомогою розпилювання на шкіру хлоретилу. Його випускають в ампулах по 20-50 мл. Спочатку відламують кінчик трубочки і струмінь хлоретилу з відстані 30-40 см спрямовують на шкіру. Хлоретил випаровується, різко охолоджує шкіру, завдяки чому виникає знеболювання. Після відновлення чутливості у хворого в ділянці анестезії виникають неприємні відчуття. Не можна використовувати хлоретил поблизу рота, носа, оскільки може настати загальний наркоз. Попадання хлоретилу в очі може викликати їх ушкодження.
![]() |
Інфільтраційна анестезія. В основі місцевої інфільтраційної анестезії лежить просякання знеболювальним розчином тканин у ділянці оперативного втручання, дія на нервові закінчення. З цією метою найчастіше використовують 0,25-0,5% розчин новокаїну.
Методика цієї анестезії розроблена в 1923-1928 роках О.В. Вишневським і отримала назву "повзучий інфільтрат" - під тиском розчин новокаїну поширюється ("повзе") по тканинах (рис. 54). її проводять пошарово. Спочатку тонкою голкою інфільтрують шкіру до утворення "лимонної шкірочки", по краю створено-
го інфільтрату проводять наступну ін'єкцію і так продовжують по всій лінії майбутнього розтину. Потім міняють голку на довшу та інфільтрують розчином новокаїну підшкірно-жирову клітковину. Після цього хірург за допомогою скальпеля розтинає шкіру і підшкірно-жирову клітковину. Виділивши апоневроз, хірург створює під ним тугий інфільтрат розчином новокаїну. Таким чином хірург здійснює "гідравлічне препарування тканин" - роз'єднує їх за допомогою точного введення розчину новокаїну в потрібні тканини. Подальша техніка знеболювання має свої особливості і залежить від ділянки і характеру операції. У разі виконання операції на органах черевної порожнини проводять інфільтрацію очеревини, брижі, черевного сплетення та інших анатомічних утворень.
Провідникова (регіонарна) анестезія. Цей вид знеболювання здійснюється шляхом введення анестетика в нерв або поблизу нервового стовбура (ендоневрально чи периневрально), завдяки чому припиняється проведення больових імпульсів по даному нерву (рис. 55).
Цей вид анестезії широко використовують у хірургії при операціях на кисті, пальцях (розкриття гнійників, ампутації фаланг). Для цього, як правило, використовують методику, запропоновану Лукашевичем і Оберстом: на основу пальця накладають циркулярний джгут із стерильної тонкої гумової трубки або
марлевої смужки, нижче від нього з обох боків сухожилків-розги-начів пальців вводять по 5-6 мл 1 -2 % розчину новокаїну. Діє препарат через 5-7 хв.
При операціях на органах черевної порожнини, верхніх, нижніх кінцівках тощо проводять знеболювання нервових сплетень: так, в ділянку черевного (сонячного) сплетення вводять 120-150 мл 0,5-0,25 % роз чину новокаїну.
Епідуральна анестезія
Використовують при великому операційному ризику - похилий вік пацієнта, хвороби серця, легень, цукровий діабет і ін. Спинний мозок вкритий твердою, павутинною та м'якою (судинною) оболонками. Розчин анестетика вводять над твердою оболонкою спинного мозку (рис.56). Це - суто лікарська маніпуляція. Анестезію проводять у положенні хворого сидячи із зігнутою спиною. Після інфільтраційної анестезії м'яких тканин і проведення проби на чутливість до анестетика спеціальною голкою достатньо широкого просвіту з мандреном обережно і суворо по середній лінії хребта (щоб не попасти в
![]() |
спинномозковий канал) проходять в епідуральний простір між остистими відростками II і III або III і IV поперекових хребців (рис. 56). Для епідуральної анестезії використовують 1-3 % розчин новокаїну (30-40 мл), 1 % розчин три-мекаїну (20-30 мл). Вільне входження розчину свідчить про попадання його в епідуральний простір. Після введення перших 3-5 мл розчину вичікують 5 хв. Якщо немає ознак знеболювання, вводять всю дозу анестетика.
Спинномозкова анестезія
Використовують при операціях на органах таза і нижніх кінцівках. Анестетик (2 % розчину лідокаїну, 5 % розчин новокаїну і ін.) вводять в субарахної-дальний простір спинного мозку. Це теж суто лікарська маніпуляція.
Для пункції готують шприци з поділками на десяті частки мілілітра, довгі пружні голки Біра з мандреном. Хворому надають сидячого або лежачого положення.
Шкіру обробляють лише спиртом (розчин йоду або його похідних не використовують для профілактики арахноїдитів). Лікар робить прокол, витягує мандрен, після чого з'являється спинномозкова рідина, вводить анестетик, шкіру обробляє спиртом і накладає асептичну пов'язку (рис. 57).
Після цього хворого кладуть на операційний стіл так, щоб був при-піднятий головний кінець на 15° (при введенні новокаїну), тому що розчин
![]() |
анестетика при попаданні в довгастий мозок може викликати зупинку дихання. При введенні со-вкаїну, питома вага якого є меншою, ніж ліквору, головний кінець стола слід опустити на 15° нижче. Після спинномозкової анестезії можливі головний біль, нудота, затримка сечовипускання. У цих випадках хворому необхідно ввести 5 % розчин глюкози, 0,9 % розчин №С1, анальгін, провести катетеризацію сечового міхура.