Послідовність виконання роботи. 1. Встановити в мікроскоп об’єктив і окуляр
1. Встановити в мікроскоп об’єктив і окуляр.
2. Закріпити об’єктний мікрометр у центрі предметного столика мікроскопа. Спостерігаючи в окуляр, освітити поле зору мікроскопа, повертаючи дзеркало освітлювача.
3. Опустити тубус мікроскопа майже до співдотику об’єктива з об’єктивним мікрометром. Піднімаючи тубус мікроскопа з допомогою кремальєри, добитися чіткого зображення шкали об’єктного мікрометра.
4. Витягнути окуляр з тубуса мікроскопа і вкласти в нього окулярний мікрометр так, щоб його поділки можна було чітко побачити в полі зору окуляра. Вставити окуляр на місце, встановити поділки шкали окулярного і об’єктивного мікрометрів паралельно одна одній.
5. Зробити відліки а1 і а2, тобто підрахувати, скільки цілих поділок (а2) окулярної шкали в (а1) цілих проділках об’єктивної шкали (див. рис.4.1.2). За формулами (4.1.8) і (4.1.9) розрахувати кратність об’єктива К1 і збільшення мікроскопа Y.
Таблиця 4.1.1.
№ | l1 | l1 | a1 | a2 | K1 | K2 | Y |
мм | мм | поділок | поділок | ||||
1. Вимірювання провести з об’єктивами
із різним збільшенням.
2. Результати вимірів і обчислень записати в таблицю 4.1.1.
3. За завданням викладача визначити реальні
розміри мікроскопованого об’єкта.
4. Записати висновки.
Контрольні запитання
1. Нарисувати та пояснити хід променів в мікроскопі.
2. Роздільна здатність мікроскопа та методи її збільшення.
3. Межа розділення мікроскопа.
4. Апретурний кут об’єктива мікроскопа і його
числова апертура.
5. Вивести формулу збільшення мікроскопа.
6. Пояснити сферичну і хроматичну аберації.
Лабораторна робота № 2
Вивчення фізичних основ рефрактометрії
Мета роботи: вивчити будову і принцип роботи рефрактометра, явище заломлення світла, навчитися визначати концентрацію прозорих рідин з допомогою рефрактометра.
Обладнання: рефрактометр, пробірки з розчинами сахарози різної концентрації, дистильована вода, піпетки, вата або фільтрувальний папір.
Теоретичні відомості
Встановлено, що швидкість поширення світла в різних прозорих середовищах різна і менша, ніж швидкість поширення світла в вакуумі. На межі поділу двох різних оптично однорідних середовищ відбувається відбивання і заломлення світла. Для цих явищ встановлені відомі закони геометричної оптики і такі поняття:
1. Кут падіння, відбивання, заломлення — це кут між відповідним променем і перпендикуляром, опущеним в точку падіння променя.
2. Показник заломлення — n.
а) Абсолютний показник заломлення показує, у скільки разів швидкість світла в певному середовищі (v) менша швидкості світла в вакуумі (с):
. (4.2.1)
Це безрозмірна величина, рівна для вакууму одиниці і різна для різних речовин. Нижче наведені значення абсолютних показників заломлення для деяких речовин при освітленні їх жовтим світлом (довжина хвилі l = 589 нм):
Таблиця 4.2.1.
Речовина | Показник заломлення n |
Повітря | 1,0003 |
Вода | 1,333 |
Спирт етиловий | 1,362 |
Гліцерин | 1,47 |
Кедрове масло | 1,52 |
Канадський бальзам | 1,53 |
Скло (легкий крон) | 1,57 |
Алмаз | 2,42 |
б) відносний показник заломлення n2-1 другого середовища (n2) відносно першого (n1) — враховує, що показники заломлення середовищ обернено пропорційні швидкостям поширення світла в цих середовищах:
, (4.2.2)
де a — кут падіння променя, g — кут заломлення.
Рис.4.2.1. Хід променів на межі поділу
двох середовищ (n1>n2).
При проходженні променя світла з оптично густішого середовища n1 (рис.4.2.1 зліва) в менш оптично густе середовище n2, (із скла в воду), згідно закону заломлення, кут падіння a менший від кута заломлення g . При деякому значенні кута падіння a = А (рис.4.2.1 у центрі) кут заломлення g стане рівним 90°, тобто заломлений промінь не входить у друге середовище, а ковзає на межі поділу середовищ. Кут падіння А, якому відповідає кут заломлення g = 90°, називається граничним. При значеннях кута a більших кута А світло буде повністю відбиватися в перше середовище; таке явище називається повним внутрішнім відбиванням (рис.4.2.1 справа).
Згідно закону заломлення:
або
.
Це означає, що за виміряним значенням граничного кута Агр можна визначити відносний показник заломлення, а при відомому показнику заломлення одного з середовищ можна визначити абсолютний показник заломлення другого середовища. Слід відзначити, що показник заломлення є важливою характеристикою рідини, який визначається її хімічною структурою, концентрацією в ній тих чи інших складників і густиною досліджуваного розчину. Значення n шлункового соку, сечі, білка, спинномозкової рідини є діагностичними.
Оптичний прилад, в якому використовується явище повного внутрішнього відбивання і який служить для визначення показників заломлення різних речовин, називається рефрактометром. Рефрактометр широко використовується в медицині для лабораторних досліджень при діагностиці захворювань (визначають склад білків в сироватці крові, гемоглобіну в еритроцитах, склад солей в лікувальних грязях). В фармації рефрактометри використовуються для визначення концентрації речовин у розчинах.
Рис.4.2.2. Оптична схема рефрактометра.
На залежності показника заломлення від концентрації оснований метод кількісного аналізу. Оптична схема рефрактометра складається з двох скляних призм (І,ІІ, рис.4.2.2), встановлених у спеціальній камері (І), яка відкривається. Верхня призма має матову відкриту грань і використовується як освітлювальна. Крізь неї проходить світло від освітлювача через бічне віконце у стінці камери.
Досліджувану рідину поміщають між гранями призм І і ІІ. Вимірювальна призма ІІ виготовлена із скла з показником заломлення, більшим, ніж показник заломлення досліджуваної рідини. В окуляр можна спостерігати межу поділу середовищ - досліджуваної рідини і вимірювальної призми.
Переміщенням окуляра в вертикальному прорізі рефрактометра знаходять положення, в якому добре видно освітлене відбитим світлом середовище (вимірювальна призма ІІ) при повному внутрішньому відбиванні. Відповідне цьому положенню значення граничного кута А однозначно визначає величину показника заломлення (n) досліджуваної рідини, оскільки для вимірювальної призма показник заломлення відомий і постійний. В полі зору окуляра розташована шкала, проградуйована в значеннях показника заломлення.
На явищі повного внутрішнього відбивання основана волоконна оптика — розділ оптики, в якому розглядають передачу світла і зображення по світлопроводам. Світло, попадаючи всередину прозорого волокна, оточеного речовиною з меншим показником заломлення, багаторазово відбивається і поширюється вздовж цього волокна (рис.4.2.3).
![]() | Для передачі великих світлових потоків і збереження гнучкості світлопровідної системи окремі волокна збираються в пучки (жгути) — світловоди. В медицині світловоди використовують для розв’язку двох задач: |
1) передачі світлової енергії для освітлення холодним світлом внутрішніх порожнин і 2) передачі зображення.
Це сучасні методи ендоскопічної діагностики внутрішніх порожнин (шлунка, бронхів, сечового міхура, прямої кишки і т. д.) — відповідні прилади: гастроскопи, бронхоскопи, трахоскопи. Сучасні методи оперативного втручання у відповідні органи — прилади лапароскопи.
З метою лікувальної дії на пухлини з допомогою світловодів передається лазерне випромінювання у внутрішні органи. Слід відзначити, що сітківка ока людини є високоорганізованою волоконно-оптичною системою, яка складається з »130∙106 волокон. Це найбільш складна волоконно-оптична система.