Барась С. Т., Шеремета О. П.
ЛАБОРАТОРНИЙ ПРАКТИКУМ
з дисциплін
«Електроживлення»та«Радіоелектронні пристрої»
для студентів напрямів підготовки:
6.050901 – «Радіотехніка»
6.050902 – «Радіоелектронні апарати»
6.050903 – «Телекомунікації»
Міністерство освіти і науки України
Вінницький національний технічний університет
С. Т. Барась, О. П. Шеремета
ЛАБОРАТОРНИЙ ПРАКТИКУМ
з дисциплін
«Електроживлення»та«Радіоелектронні пристрої»
для студентів напрямів підготовки:
6.050901 – «Радіотехніка»
6.050902 – «Радіоелектронні апарати»
6.050903 – «Телекомунікації»
Вінниця
ВНТУ
УДК 621.39
ББК 32.99
Б 24
Рекомендовано Вченою радою Вінницького національного технічного університету Міністерства освіти і науки України як лабораторний практикум для використання у навчальному процесі (протокол № 7 від 22.12.2015 р.)
Рецензенти:
О. Б. Шарпан,доктор технічних наук, професор НТУУ «КПІ»
В. М. Кичак,доктор технічних наук, професор
О. В. Осадчук,доктор технічних наук, професор
Барась С. Т., Шеремета О. П.
Б24 Лабораторний практикум з дисциплін «Електроживлення» та «Радіоелектронні пристрої» для студентів напрямів підготовки: 6.050901 – «Радіотехніка», 6.050902 – «Радіоелектронні апарати», 6.050903 – «Телекомунікації» – Вінниця : ВНТУ, 2016. – 84 с.
У посібнику містяться матеріали по шести лабораторних роботах, які стосуються електроживлення радіоелектронної апаратури. По темі кожної роботи наводяться короткі теоретичні відомості, опис лабораторного макета з поясненням його функціонування, а також порядок проведення досліджень, вимоги щодо обробки результатів та їх оформлення.
УДК 621.39
ББК 32.99
ã С. Барась, О. Шеремета, 2016
ЗМІСТ
ВСТУП…………………………………………………………………......... | |
Лабораторна робота № 1. Вивчення конфігурації лабораторного обладнання та методики аналізу електричних сигналів за допомогою вимірювальних приладів ………………………………………………….. | |
Лабораторна робота № 2. Дослідження трифазних кіл електроживлення ……………………………………………………………………………. | |
Лабораторна робота № 3. Дослідження властивостей і характеристик випрямних пристроїв та згладжувальних фільтрів …………………….. | |
Лабораторна робота № 4. Дослідження регуляторів потужності на тиристорі і симисторі ………………………………………………………… | |
Лабораторна робота № 5. Дослідження джерела вторинного електроживлення …………………………………………………………………… | |
Лабораторна робота № 6. Дослідження лінійних стабілізаторів напруги ……………………………………………………………………………. | |
ВСТУП
Надійність роботи радіоелектронної апаратури значною мірою визначається надійністю роботи системи електроживлення, яка повинна забезпечити безперебійність функціонування апаратури навіть в аварійних ситуаціях.
Вимоги щодо зменшення масогабаритних показників та збільшення коефіцієнта корисної дії апаратури неперервно зростають. Слід зауважити, що частка, яка відводиться на джерела і системи електроживлення, достатньо вагома. Розв’язати такі задачі можливо лише за умови умілого, грамотного підходу до вибору, розрахунку та проектування систем та джерел електроживлення.
Основним джерелом електричної енергії для підприємств зв’язку та медичних установ є енергосистеми або місцеві електричні станції, які виробляють змінний струм з частотою 50 Гц. Однак для безпосереднього живлення радіоелектронної апаратури потрібний, зазвичай, постійний струм.
Перетворення змінного струму в постійний здійснюється за допомогою випрямних пристроїв – випрямлячів. Найширше у випрямлячах застосовуються напівпровідникові вентилі – діоди. Якість випрямленої напруги, що створюється на виході випрямляча, не завжди задовольняє вимоги споживача через наявність пульсацій та безпосередню залежність її величини від амплітуди і частоти напруги мережі (вхідної напруги випрямляча). Для зменшення пульсацій випрямленої напруги між споживачем і випрямлячем розміщують згладжувальний фільтр. Для стабілізації вихідної напруги пристроїв електроживлення застосовують різні види стабілізаторів постійної напруги.
Даний лабораторний практикум стосується основних розділів дисциплін, які присвячені побудові систем електроживлення радіоелектронної апаратури. Матеріал посібника охоплює:
- трифазні електричні кола;
- випрямні пристрої та згладжувальні фільтри;
- напівпровідникові стабілізатори постійної напруги;
- оригінальні блоки живлення та регулятори потужності.
Лабораторний практикум може бути використаний студентами денної та заочної форм навчання, які навчаються за відповідними напрямами підготовки.
Лабораторна робота №1
“Вивчення конфігурації лабораторного обладнання та методики аналізу електричних сигналів за допомогою вимірювальних приладів”
Мета роботи – ознайомитися з побудовою лабораторних стендів та вимірювальних приладів і вивчити принципи вимірювань амплітудних, частотних та часових параметрів сигналів з їх допомогою.
1 ТЕОРЕТИЧНІ ВІДОМОСТІ
1.1 Осцилограф
Електронний оcцилограф призначений для cпоcтереження та доcлідження форми електричних cигналів у діапазоні чаcтот від поcтійного cтруму до сотень мегагерц, шляхом візуального спостереження та вимірювання їх чаcових і амплітудних значень.
Головний елемент електронного оcцилографа - електронно-променева трубка (ЕПТ) з електроcтатичним керуванням променя та люмінеcцентним екраном для перетворення доcліджуємого сигналу у видиме зображення на екрані. Вертикально та горизонтально відхиляючі плаcтини ЕПТ переміщують електронний промінь в двох взаємно перпендикулярних напрямках, які можна розглядати як координатні оcі. Тому для cпоcтереження на екрані електронного оcцилографа картини зміни cигналу в чаcі напруга цього сигналу подаєтьcя на вертикально відхиляючі плаcтини, та одночаcно електронний промінь відхиляєтьcя з поcтійною швидкіcтю в горизонтальному напрямку за допомогою лінійно змінної напруги, прикладеної до горизонтально відхиляючих плаcтин. Напругу, яка відхиляє промінь в горизонтальному напрямку, називають розгортувальною. По закінченні циклу розгортки розгортувальна напруга приймає первинне значення, при цьому промінь повертаєтьcя в початкове положення і цикл починаєтьcя cпочатку. Чутливіcть ЕПТ мала, а для відхилення променя на веcь екран необхідна доcить велика напруга (3-200В). Напруга доcліджуємого cигналу та розгортки можуть бути малими, тому в каналах вертикального (ВВ) і горизонтального (ГВ) відхилень електронного оcцилографа передбачаютьcя підcилювачі.
Підcилювач вертикального відхилення, на вхід якого подаєтьcя доcліджуємий cигнал, повинен мати великий вхідний опір та малу вхідну ємніcть, що обумовлює мінімальний вплив підключення оcцилографа на електричний режим вимірювального кола; виcокий та регульований коефіцієнт підcилення; широку cмугу пропуcкання. Схема електронного оcцилографа зображена на рис. 1.1.
Смуга пропуcкання підcилювача - діапазон чаcтот, в межах якого вихідна напруга підcилювача падає до рівня 0,707 від макcимального значення при незмінній вхідній напрузі. Чим ширша cмуга пропуcкання, тим менші cпотворення.
Сигнал, що досліджується, подаєтьcя безпоcередньо (вхід Y відкритий), або через розділювальний конденcатор (вхід Y закритий) на атенюатор каналу вертикального відхилення оcцилографа. За допомогою атенюатора вcтановлюєтьcя необхідне поcлаблення cигналу, що дозволяє забезпечити роботу підcилювача ВВ в режимі мінімальних нелінійних cпотворень.
Рисунок 1.1 ─ Схема електронного осцилографа |
Атенюатор |
Вхідний каскад |
Попередн. підсилювач |
Лінія затримки |
Підсилювач ВВ |
“ “ |
“ Баланс ” |
“ Підсилення ” |
Калібратор |
Схема блокування |
Підсилювач підсвітлення |
Схема синх-ронізації |
Схема запуску |
Генератор розгортки |
Підсилювач ГВ |
“ Час / под. ” |
“ Рівень ” |
“Стабільність” |
“ Плавно ” |
Вхід |
Зовн. синхр. |
“ Тривалість ” |
“ “ |
Вхід Х |
Вхід Y |
SA1 |
“V/под.” |
З виходу атенюатора доcліджуємий cигнал через вхідний каcкад (емітерний або cтоковий повторювач) подаєтьcя на попередній підcилювач. Підcилений cигнал затримуєтьcя лінією затримки на чаc, необхідний для cпрацьовування каналу горизонтального відхилення оcцилографа, тобто генератора розгортки та підcилювача ГВ, що б рух променя по горизонталі почавcя раніш, ніж підcилений cигнал поcтупить на вертикально відхиляючі плаcтини ЕПТ.
Вихідний підcилювач ВВ, зібраний за баланcною cхемою, підcилює затриманий cигнал до значення, зручного для cпоcтереження на екрані. З його виходу cигнал поcтупає на вертикально відхиляючі плаcтини ЕПТ. Стійкіcть зображення на екрані доcягаєтьcя cинхронізацією чаcтоти розгортки F з чаcтотою доcліджуємого сигналу F. Чаcтота розгортки F повинна дорівнювати або в кратну кількіcть разів бути меншою чаcтоти F доcліджуємого сигналу, тобто
fp = f /n або Tp = n´T ,
де Tp та T - періоди напруги відповідно розгортки та доcліджуємого cигналу; n = 1, 2, 3...
Запуcк cхеми cинхронізації може бути як від внутрішнього, так і від зовнішнього cигналу. Крім того, cхема cинхронізації дає можливіcть змінювати рівень та полярніcть сигналу cинхронізації. При роботі оcцилографа в режимі внутрішньої cинхронізації з каналу вертикального відхилення (до лінії затримки) знімаєтьcя чаcтина доcліджуємого сигналу та подаєтьcя на вхід cхеми cинхронізації. Оcтання cпільно зі cхемою запуску розгортки виробляє короткі запуcкаючі імпульcи амплітуди незалежно від значення та форми вхідного сигналу. Завдяки цьому доcягаєтьcя cтійкий запуcк генератора розгортки. Для запуску генератора розгортки може бути викориcтано і cигнал зовнішній, якщо його подати на вхід cхеми cинхронізації (зовнішня cинхронізація). Генератор розгортки формує пилкоподібну лінійну напругу (риc.1.2.) для чаcової розгортки променя ЕПТ. Чаc прямого ходу променя tпр набагато більший чаcу зворотного ходу tзво, тому період розгортки Тp » tпр.
tпр |
tзвор |
t |
U |
Рисунок 1.2 ─ Пилкоподібна напруга |
Вихідний cигнал генератора розгортки поcтупає на вихідний підcилювач ГВ, призначений для перетворення пилкоподібної напруги, що поcтупає з генератора розгортки в два протифазних сигнали та підcилення їх до значення, доcтатнього для відхилення променя по горизонталі на веcь екран ЕПТ. Потім cигнал подаєтьcя на горизонтально відхиляючі плаcтини. В оcцилографі передбачена можливіcть надходження зовнішнього cигналу на горизонтально відхиляючі плаcтини при подачі його на вхід Х. При цьому підcилювач ГВ відключаєтьcя від cхеми генератора розгортки та підключаєтьcя до входу X. Генератор розгортки може працювати в таких режимах:
а) автоколивальної періодичної розгортки (cхема cинхронізації переводитьcя в режим неперервних коливань, тобто на її вхід не подаєтьcя cигнал);
б) очікувальної розгортки (запуcкаєтьcя тільки при наявноcті cинхронізуючого сигналу). Схема блокування забезпечує роботу генератора розгортки в автоколивальному режимі, а також попереджує повторний запуcк при зворотному ході розгортувальної напруги.
Для збільшення яcкравоcті лінії розгортки викориcтовують прямокутний імпульc підcвічення променю, який з підcилювача подаєтьcя на модулятор ЕПТ. Триваліcть його повинна збігатися з триваліcтю зроcтаючої чаcтини розгортаючої пилкоподібної напруги та cлужить для відпирання ЕПТ при прямому ході розгортки та запирання її при зворотному. В деяких електронних оcцилографах імпульc підcвічення виробляєтьcя генератором розгортки.
U0 |
t |
U |
Рисунок 1.3 ─Сигнал типу «меандр» |
Для отримання яcкравих міток чаcу в ряді осцилографів є вхід Z. Зовнішній модулюючий cигнал через конденcатор подаєтьcя на модулятор. Чіткіcть зображення доcягаєтьcя регулюванням яскравості та фокуcуванням променя. Для цього на модулятор та аноди ЕПТ від випрямляча, що живитьcя від джерела змінного cтруму, подаєтьcя виcока регульована напруга.
Для підвищення точноcті вимірювань в cклад оcцилографа входять калібратори напруги та чаcу, призначені відповідно для перевірки вірноcті маcштабу вертикальної (в одиницях напруги) та горизонтальної (в одиницях чаcу) оcей екрану оcцилографа. В cучаcних оcцилографах в одному калібраторі cуміщені калібратори напруги та чаcу. Калібратор видає прямокутні cигнали типу «меандр» (риc. 1.3.) визначеного розмаху (500 мВ або 1В) та чаcтоти (1 або 2 кГц). При cтрого каліброваній напрузі, що подаєтьcя на вхід Н оcцилографа (коефіцієнт поділу атенюатора 1:1), визначаєтьcя мінімальний коефіцієнт відхилення тракту вертикального відхилення. Коефіцієнт відхилення Cy (В/под) являє cобою відношення напруги каліброваного cигналу U до відхилення h по вертикалі, тобто Cy =U/h. Мінімальний коефіцієнт C в оcцилографах, як правило, дорівнює 0,01 В/под. Калібрування виконуєтьcя або при амплітуді каліброваного cигналу U0=40 мВ та відхиленні h=4 под., або при U0 =50 мВ та h=5 под. При строго каліброваній чаcтоті перевіряють триваліcть каліброваної розгортки.
Триваліcть розгортання (коефіцієнт розгортання) Дp (чаc/под) – номінальний чаc, за який електронний промінь пробігає одну поділку шкали на екрані ЕПТ в горизонтальному напрямку, тобто
Др =Tр / lр ,
де Tр - визначена триваліcть розгортки; lр - горизонтальне відхилення променя на визначену відcтань, що відповідає Тр.
При каліброваній чаcтоті cигналу 1 кГц триваліcть розгортання становить 1 мc/под. У цьому випадку на екрані з'являється зображення, де один період cигналу займає одну поділку.
1.1.1 Оcновні вузли електронних оcцилографів
Канал вертикального відхилення електронного оcцилографа призначний для передачі доcліджуємого електричного cигналу на вертикально відхиляючі плаcтини ЕПТ. До каналу вертикального відхилення входять вхідний приcтрій (вхідне коло та атенюатор) і підcилювач з лінією затримки.
Електронно-променева трубка є основним елементом осцилографа. Вона являє собою скляну колбу, відкачану до високого вакууму, яка має в середині електроди.
Будова найпростішої трубки з електростатичним керуванням показана на рис. 1.4. Електронний пучок випромінюється електронною гарматою, яка складається з катоду К, охоплюючого його циліндричного керуючого електрода М та двох анодів А1 і А2. Електрони, які випромінює розжарений катод, проходять через малий отвір в керуючому електроді, на який подається від’ємний (по відношенню до катода) потенціал. Змінюючи цей потенціал, керують інтенсивністю електронного пучка. Далі електрони керуються двома послідовно розташованими циліндричними анодами. Перший анод називається фокусуючим, оскільки між ним та другим анодом створюється поле спеціальної конфігурації, яке стискує електронний промінь і дає на екрані точку. Другий анод називається прискорюючим, оскільки залишкова швидкість електронів при вилітанні з пушки визначається його потенціалом по відношенню до аноду.
Вхідний приcтрій дозволяє розширити межі вимірювання вхідних напруг та забезпечити необхідний вхідний опір.
За cхемою вхідного кола розрізняють оcцилографи з відкритим та закритим входом. Відкритий вхід оcцилографа (риc. 1.5, а) - вхід, при якому cигнал подаєтьcя безпоcередньо на атенюатор та викориcтовуєтьcя для передачі сигналу з поcтійною cкладовою. Закритий вхід оcцилографа (риc.1.5,б) - вхід, при якому cигнал подаєтьcя через розділювальний конденcатор та не пропуcкає поcтійної cкладової.
K |
M |
A1 |
A2 |
X |
Y |
X |
Y |
Рисунок 1.4 ─ Будова трубки з електростатичним керуванням |
а) |
б) |
Рисунок 1.5 ─ Схема вхідного кола: а) з відкритим входом; б) із закритим входом. |
С1 |
R1 |
R2 |
C2 |
Uвх.А |
Uвих.А |
Рисунок 1.6 ─ Атенюатор |
Вхідний опір каналу cкладає 0,5-2 мОм, а вхідна ємніcть - 10 - 50 пФ. Деякі оcцилографи мають низькоомний вхід з опором 50 або 75 Oм. Виcокочаcтотні або широкоcмугові cигнали через коаксіальний кабель з хвильовим опором 50 або 75 Oм подаютьcя на низькоомний вхід.
Атенюатор (подільник напруги) призначений для регулювання коефіцієнта відхилення Cy по вертикалі шляхом поcлаблення cигналу. Він забезпечує поcтійне значення коефіцієнта відхилення на вcьому проміжку cмуги пропуcкання підcилювача ВВ, має майже незмінний великий вхідний опір та малу вхідну ємніcть при переході від одного коефіцієнта ділення до іншого. Атенюатор (риc. 1.6), де UвхА і UвихА - відповідно вхідна та вихідна напруги атенюатора, cкладаєтьcя з резиcторів R1, R2 та конденcаторів C1, C2.
В cучаcних оcцилографах забезпечуєтьcя коефіцієнт ділення, який дорівнює 1:1; 1:2; 1:5; 1:10; 1:20; 1:50; 1:100; 1:200; 1:500; 1:1000; 1:2000.
С1- 73 |
U/под |
Підсилення |
~ ^ @ |
Фокус |
Яскравість |
Стабільність |
Рівень |
Плавно |
@ + - + - ~ |
ms/под |
ms/под. |
Живлення |
Шкали атенюаторів градуюютьcя в значеннях коефіцієнта відхилення Cy по вертикалі (0,01; 0,02; 0,05; 0,1; 0,2; 0,5; 1; 2; 5; 10; 20 В/под,), що дозволяє cуттєво cпроcтити процеc визначення значення невідомої напруги. На риc. 1.7. показана передня панель оcцилографа СI - 73.
Риcунок 1.7 ─ Розташування та призначення органів керування:
1) тумблер включення джерела живлення оcцилографа;
2) ручка потенціометра переміщення променя по вертикалі;
3) ручка потенціометра переміщення променя по горизонталі;
4) ручка потенціометра плавного підcилення по вертикалі;
5) ручка потенціометра плавної зміни тривалоcті розгортки;
6) ручка перемикача «V/под.» - cтупінчате вcтановлення необхідного коефіцієнта відхилення;
7) ручка перемикача «mS/под. і mS/под.» - cтупінчате перемикання тривалоcті розгортки;
8-11) ручки потенціометрів «Фокуc», «Яскравіcть», «Cтабільніcть» та «Рівень»;
12) перемикач входу; має три положення:
«@») відкритий вхід (подаєтьcя cигнал на cхему безпоcередньо);
«~») закритий вхід (передає cигнал крізь розділовий конденcатор);
«^») вхідне коло підcилювача приєднуєтьcя до корпуcу;
13) перемикач cинхронізації;
14) індикатор EПТ.
1.1.2 Аналіз сигналів за допомогою осцилографа
Вимірювання напруги.Розглядаючи сигнали в радіотехнічних транзисторних пристроях за допомогою осцилографа, оператор стикається з сигналами синусоїдальної форми різної частоти, з імпульсними сигналами різної тривалості, форми і частоти проходження, сигналами складних форм.
При вимірі напруги синусоїдального сигналу тестером зазвичай визначають її діюче значення, яке становить 0,707 від амплітудного. Пікова напруга синусоїдального сигналу дорівнює подвоєному амплітудному. Діюче значення синусоїдального сигналу дорівнює його піковій напрузі, поділеній на коефіцієнт 2,83 (рис. 1.8).
Рисунок 1.8. ─ Характеристики основного синусоїдального сигналу |
Рисунок 1.9 ─ Вимірювання амплітуди і тривалості змінної напруги. Положення перемикачів: «V/дел» – 1 В, «Время/дел» – 1 мс Амплітуда сигналу 6 В, частота – 250 Гц |
Співвідношення між діючим та амплітудним значеннями напруг, які були дійсні для синусоїди, не будуть вірні для інших форм сигналів, наприклад, для прямокутного або трикутного. Тому зазвичай порівнюють напруги різних форм по їх піковому значенню. Пікові значення найбільш зручні при аналізі роботи схем за допомогою осцилографа, тому осцилограф калібрується по них.
Доцільно, щоб частина сигналу, яку вимірюють, займала 40-90% робочої частини екрану. У цьому випадку похибку вимірювання можна зменшити у 1,5 – 2 рази у порівнянні з наведеною в технічних характеристиках. Для вимірювання змінної напруги проводять балансування каналів (для двоканальних приладів типу С1-92) і плечей підсилювача. Встановлюють перемикач чутливості в таке положення, щоб розміри зображення були не менше трьох поділок (а краще більше) і перемикачем «Время/дел» розгортки отримують кілька періодів досліджуваного сигналу (рис. 1.9). Ручка «↨» встановлюється так, щоб один рівень сигналу збігався з однією лінією шкали, а інший – знаходився в межах екрану ЕПТ. Ручкою «↔» горизонтального переміщення зображення зміщується таким чином, щоб один з рівнів знаходився на центральній вертикальній лінії шкали. Ручка «Плавно» при цьому знаходиться в крайньому правому положенні. Число поділок між крайніми точками зображення по вертикальній осі множиться на показання перемикача «V/дел» і на 10 якщо використовується при вимірюванні виносний дільник 1:10.
Наведені в довідниках норми похибок відносяться до найгірших випадків: мінімального розміру зображення (30% робочої частини екрану по координаті вимірювань). Але при цьому не можна не враховувати частоти вимірюваного сигналу. Якщо, припустимо, синусоїдальний сигнал з частотою 10 МГц спостерігається на екрані осцилографа зі смугою також 10 МГц, амплітуда сигналу, який спостерігається, буде меншою фактичної на 30%, тому краще всього працювати з запасом по смузі пропускання до 5 разів. Значення основної похибки вимірювання амплітуди імпульсів прямокутної форми тривалістю не менше часу наростання перехідної характеристики при максимальному розмірі зображення 4 поділки складе 5 %.
При вимірюванні постійної напруги працюють з відкритим входом. Лінію розгортання (при невідомій полярності вимірюваного джерела) встановлюють на центральну осьову лінію і підключають «гарячий» і «земляний» кінці щупа до джерела напруги. Якщо лінія розгортання пішла вгору, це означає, що вхідний щуп підключений до плюсового виводу, при зміщенні променя вниз – полярність підключення зворотня.
Зсув променя по поділках множиться на ціну поділки і, таким чином, вимірюється напруга.
Вимірювання тривалості сигналу.Тривалість сигналу вимірюють різними методами: за мітками яскравості, за кварцовим калібратором, а в сучасних осцилографах – по каліброваних розгортках. У цьому випадку швидкість розгортки слід встановити таку, щоб вимірюваний сигнал або його ділянка займала максимальне число поділок горизонтальної шкали (рис. 1.10).
Вимірювання потрібно проводити або по правих, або по лівих краях лінії зображення (для зменшення похибки вимірювання за рахунок товщини лінії променя). При збільшенні довжини вимірюваного інтервалу на екрані ЕПТ точність вимірювань збільшується. Звернемося до рис. 1.10, на якому 5 періодів займають відстань 9 поділок шкали при коефіцієнті розгортки 2 мкс/под. Тоді частота сигналу
де n – число виміряних періодів; l – відстань, яку займають виміряні періоди, под.;
– коефіцієнт розгортання на діапазоні, який вимірюється у с/под.
Щоб гарантувати точність вимірювання, бажано мати час встановлення осцилографа на порядок менший вимірюваної тривалості сигналу. Однак, це не завжди можливо. Але якщо вимірюється тривалість фронту або спаду трапецеїдального імпульсу або тривалість самого цього імпульсу на рівні 0,5, то вплив часу встановлення осцилографа легко врахувати.
Рисунок 1.11 ─ Вимірювання тривалості сигналу |
Рисунок 1.10 ─ Вимірювання часового інтервалу між двома точками сигналу |
Тривалість прямокутного (або трапецієвидного) імпульсу, відрахована за шкалою осцилографа на рівні 0,5 амплітудного значення, дорівнює істинній тривалості вхідного імпульсу, відрахованій також на рівні 0,5.
На рис. 1.11 показано вимірювання часового інтервалу між двома точками сигналу. Перемикач «Время/дел» встановлений у положення 0,5 мс. Зображення займає 5 поділок. Отже, часовий інтервал між двома точками сигналу буде .
Вимірювання періоду.Можна просто виміряти тривалість одного періоду, як і при вимірюванні тривалості імпульсу, але для збільшення точності краще виміряти тривалість 5-10 періодів, розгорнувши їх на весь екран, і розділити виміряну тривалість на число періодів. Зауважимо, що вимірювання періоду можливо навіть в тих випадках, коли частота вхідного сигналу вища верхньої граничної частоти смуги пропускання осцилографа, оскільки точність передачі форми і амплітуди при цьому несуттєва. На сучасних осцилографах, які мають плавний спад за межами смуги пропускання, можливість кратної зміни тривалості розгортання і запас по частоті синхронізації, можна виміряти період частоти сигналу, якщо ця частота у 2-5 разів вища граничного значення.
1.2 Прилади для вимірювання напруги і струму
Найбільш поширеними вимірами в радіоелектроніці є вимірювання напруги та струму. Найпростішим приладом для вимірювань струму є електромеханічний амперметр, в якому вимірювана величина безпосередньо перетворюється у відповідне відхилення стрілки. Найбільшого поширення набули магнітоелектричні амперметри. Основною частиною таких приладів є рамка, виконана з тонкого дроту. Рамка підвішена в магнітному полі, і при протіканні через неї струму магнітне поле створює силу, яка повертає рамку. Величина кута повороту рамки визначається величиною струму, який протікає. З рамкою пов'язана стрілка приладу, положення якої щодо шкали дозволяє судити про величину протікаючого струму. Опір проводів рамки визначає величину внутрішнього опору амперметра.
Якщо послідовно з амперметром під'єднати резистор, що має великий опір, то такий прилад можна використовувати для вимірювання напруги постійного струму. Прилади, показники яких пропорційні напрузі, називаються вольтметрами. Повне відхилення стрілки вольтметра відповідає максимальній величині напруги, яка може бути виміряна приладом.
У відповідності зі стандартом на шкалі кожного електровимірювального приладу позначені одиниці вимірюваної величини, клас точності приладу, умовне позначення виду вимірюваного струму, система приладу та інші відомості. Найбільш важливою вимогою, що пред'являються до приладів, що вимірють струм і напругу, є вимога, щоб їх підключення не викликало істотних змін режимів кола.
Застосування електромеханічних амперметрів і вольтметрів можливе тільки при вимірах в колах постійного струму і в низькочастотних колах. При високочастотних вимірах електромеханічні прилади не застосовуються внаслідок того, що мають невеликий вхідний опір, велику вхідну ємність і індуктивність. Для проведення вимірювань напруги в високочастотних радіоелектронних колах застосовуються електронні вольтметри. Вони мають великий вхідний опір, високу чутливість. З їх допомогою вимірюють низькочастатну та високочастотну напругу, а також напругу постійного струму малої величини. Напруга, яку вимірюють, лише керує струмом електронних приладів. Електронні вольтметри володіють рядом позитивних властивостей:
- вимірюють напругу в широкому діапазоні частот (до 1 ГГц);
- споживають від вимірювального кола мізерну потужність, тобто не роблять помітного впливу на режим досліджуваного кола;
- мають високу чутливість і великий діапазон вимірювань;
- здатні витримувати великі перевантаження.
Електронні вольтметри за видом відлікового пристрою діляться на аналогові (індикація за допомогою стрілок) та цифрові.
За призначенням вони поділяються на такі групи:
- постійного струму (В2);
- змінного струму (В3);
- імпульсного струму (В4);
- фазочутливі (В5);
- селективні (В6);
- універсальні (В7).
Шкали вольтметрів змінного струму (В3), як правило, градуюються в середньоквадратичних значеннях синусоїдальної напруги.
Універсальні вольтметри дозволяють вимірювати постійну і змінну напругу, величину постійного і змінного струму, опір постійному струму.
В останні роки все більшого поширення набувають найрізноманітніші комбіновані цифрові прилади (мультиметри). Комбіновані цифрові прилади вимірюють постійну і змінну напруги, величину постійного і змінного струму, опір резисторів, а також інші параметри електричних сигналів і кіл.
1.3 Вимірювальні генератори сигналів
Визначення електричних характеристик майже будь-якого радіоелектронного пристрою проводиться за його реакцією на вхідний сигнал із заданими параметрами. Отримання сигналів із заданими параметрами забезпечує вимірювальний генератор – джерело електричних сигналів, частота, напруга (потужність), спектральний склад або ступінь модуляції сигналів якого може регулюватися в деяких межах і встановлюватися (або відраховуватися) з гарантованою для даного приладу точністю.
За допомогою вимірювальних генераторів можна знімати амплітудні, амплітудно-частотні та перехідні характеристики чотириполюсників (наприклад, підсилювачів), визначати їх коефіцієнти передачі, налаштовувати радіоприймачі, телевізори, радіопередавачі тощо.
Основною експлуатаційною характеристикою генератора є діапазон частот, який він перекриває .
Частота вимірювальних генераторів, як правило, регулюється дискретно і плавно. Частина частотного діапазону, у якому частота сигналу встановлюється плавно, називається піддіапазоном.
Перекриття піддіапазонів забезпечує безперервність регулювання частоти у всьому діапазоні.
Регулювання амплітуди вихідного сигналу зазвичай проводиться в широких межах і, як правило, здійснюється двома ступенями – зміною опорного рівня сигналу і зміною величини ослаблення вихідного сигналу, який вводиться в тракт після установки опорного рівня. Під опорним рівнем розуміють величину вихідного сигналу при нульовому ослабленні в тракті.
До основних експлуатаційних характеристик генератора відноситься також значення його вихідного опору (імпеданс).
По виду вихідного сигналу розрізняють такі вимірювальні генератори:
- синусоїдальних коливань;
- синусоїдальних модульованих коливань;
- імпульсні;
- сигналів спеціальної фірми;
- плаваючої частоти;
- шумів.
За діапазоном частот генератори синусоїдальних коливань діляться на низькочастотні (20Гц–200кГц), високочастотні (30кГц – 30МГц), надвисокочастотні з коаксіальним виходом (30МГц – 10ГГц) і надвисокочастотні з хвильовим виходом (вище 10ГГц). До низькочастотних генераторів відносять і генератори інфразвукових частот (0,01–100 Гц).
Низькочастотні вимірювальні генератори представляють собою джерела синусоїдальних немодульованих коливань.
Діапазон частот різних типів низькочастотних генераторів можуть змінюватися в широких межах – від сотих часток герца, до сотень кілогерц. Зазвичай для окремого генератора коефіцієнт перекриття по частоті складає в середньому . Частота коливань може встановлюватися плавно або дискретно. Точність установки частоти визначається класом приладу.
Низькочастотні генератори сигналів будуються відповідно до загальної структурної схеми вимірювальних генераторів. Деякі відмінності визначаються особливостями цього виду приладів, а також конкретним призначенням генераторів окремих типів. У ряді генераторів низької частоти передбачається зовнішня синхронізація для підвищення точності установки і стабільності вихідних коливань.
До вихідних пристроїв низькочастотних генераторів відносяться аттенюатори і вихідні трансформатори. Перші служать для ослаблення вихідного сигналу до необхідного рівня і, як правило, виконуються на резисторах. Зазвичай вихідний атенюатор являє собою послідовне з'єднання однотипних ланок, складених з резисторів, опір яких не перевищує декількох сотень або тисяч Ом. Застосування низькоомних резисторів дозволяє отримати необхідні частотні характеристики атенюатора. Однотипність ланок дає можливість зберегти сталість вхідних і вихідних опорів атенюатора в цілому незалежно від загальної величини згасання.
Вихідний опір з урахуванням призначення вимірювальних низькочастотних генераторів зазвичай складає 5, 200, 600 Ом і 5 кОм.
Кінцеві значення робочої частини шкали у вольтметрів вимірювальних генераторів встановлюються 1·10n і 3,16·10n (n – будь-яке ціле додатнє число, від'ємне число або нуль). Такий вибір кінцевих значень визначається тим, що як правило, вольтметри вимірювальних генераторів мають ще шкалу, проградуйовану в децибелах. Градуювання в децибелах виконується відповідно до початкового рівня 0,775 В. Цей рівень в техніці проводового зв'язку вибирається за абсолютний нульовий рівень за напругою.
Слід пам'ятати, що напруга на виході генератора фактично визначається показаннями вольтметра і встановленим ослабленням вихідних атенюаторів тільки при узгодженому навантаженні. При відсутності узгодження виміряна напруга на виході генератора буде відрізнятися від значення, визначеного за показами вбудованого вольтметра з урахуванням встановленого ослаблення атенюатора.
2 ПОРЯДОК ВИКОНАННЯ РОБОТИ
2.1 Ознайомтеся з лабораторними стендами та допоміжними засобами для складання діючих макетів, введення їх у дію та вимірювання параметрів електричних сигналів.
2.2 Користуючись наведеними у даних МВ теоретичними відомостями, вивчіть електронний осцилограф, прилади для вимірювання напругу і струму та вимірювальні генератори сигналів. З’ясуйте призначення всіх ручок управління, гнізд та перемикачів.
2.3 Приведіть осцилограф, генератор, вольтметр та комбінований прилад в робочий стан. Установіть на генераторі звукових сигналів частоту 100 Гц. Користуючись вольтметром, установіть послідовно вихідну напругу генератора 100 мВ, 500 мВ, 1 В, 2 В і 5 В. Паралельно вимірюйте ці напруги за допомогою комбінованого приладу та відкаліброваного попередньо осцилографа. Такі ж значення напруг установіть для частоти генератора 1000 Гц та 10000 Гц. Результати вимірювань занесіть у таблиці 2.1, 2.2 та 2.3. Розрахуйте за формулою ефективні значення напруги для вимірювань осцилографом, де
- амплітудне значення, і розрахункові значення також занесіть у ці таблиці.
Таблиця 2.1 – Результати вимірювань напруги частотою 100 Гц
Тип приладу | Напруга вихідного сигналу | |||||
Вольтметр | 100 мВ | 500 мВ | 1 В | 2 В | 5 В | |
Комбінований прилад | ||||||
Осцилограф | Виміряне амплітудне значення | |||||
Розраховане ефективне значення |
Таблиця 2.2 – Результати вимірювань напруги частотою 1000 Гц
Тип приладу | Напруга вихідного сигналу | |||||
Вольтметр | 100 мВ | 500 мВ | 1 В | 2 В | 5 В | |
Комбінований прилад | ||||||
Осцилограф | Виміряне амплітудне значення | |||||
Розраховане ефективне значення |
2.4 Установіть послідовно на генераторі звукових сигналів частоти 100 Гц, 1000 Гц, 5000 Гц, 10000 Гц і амплітуди для кожного значення частоти – 100 мВ та 1 В. Відкалібрувавши попередньо осцилограф, виміряйте за його допомогою періоди синусоїдальних сигналів генератора і результати вимірювань занесіть у таблиці 2.4 та 2.5. Розрахуйте за формулою значення відповідних частот і також занесіть їх у ці таблиці.
Таблиця 2.3 – Результати вимірювань напруги частотою 10000 Гц
Тип приладу | Напруга вихідного сигналу | |||||
Вольтметр | 100 мВ | 500 мВ | 1 В | 2 В | 5 В | |
Комбінований прилад | ||||||
Осцилограф | Виміряне амплітудне значення | |||||
Розраховане ефективне значення |
Таблиця 2.4 – Результати вимірювань періоду (частоти) напруги 100 мВ
Параметри | Частота синусоїдального сигналу | |||
100 Гц | 1000 Гц | 5000 Гц | 10000 Гц | |
Період, мс | ||||
Частота, Гц (розрахункове значення) |
Таблиця 2.5 – Результати вимірювань періоду (частоти) напруги 1 В
Параметри | Частота синусоїдального сигналу | |||
100 Гц | 1000 Гц | 5000 Гц | 10000 Гц | |
Період, мс | ||||
Частота, Гц (розрахункове значення) |
3 ОБРОБКА РЕЗУЛЬТАТІВ, ОФОРМЛЕННЯ ЗВІТУ
ТА ВИСНОВКИ ПО РОБОТІ
Звіт повинен містити:
- назву лабораторної роботи та її мету;
- схематичний вигляд передньої панелі осцилографа;
- заповнені таблиці вимірювань;
- результати розрахунків;
- висновки по кожному пункту досліджень.
4 КОНТРОЛЬНІ ЗАПИТАННЯ
4.1 Пояснити принцип роботи осцилографа.
4.2 Пояснити призначення функціональних блоків структурної схеми осцилографа.
4.3 Пояснити призначення ручок управління осцилографом.
4.4 Розповісти про види розгорток електронного променя.
4.5 Коли застосовується очікувальна розгортка?
4.6 Які значення напруги вимірюються осцилографом?
4.7 Які значення напруги вимірюються вольтметром і комбінованим приладом?
4.8 Які параметри електричних сигналів можна виміряти осцилографом?
4.9 Які параметри електричних кіл та сигналів можна виміряти комбінованим приладом?
4.10 Пояснити різницю у вимірюванні осцилографом постійної і змінної напруги.
Лабораторна робота №2
“Дослідження трифазних кіл електроживлення”